TILVÆRELSENS UUTHOLDELIGE LETTHET
I Praha i 1968 bodde en ung lege som het Tomas...
- Kle av deg. - Hva?
Kle av deg, sa jeg.
Men du så alt i går kveld.
Det er noe jeg må sjekke.
Bare tre sekunder.
- Den slyngelen. - Hvordan greier han det?
En, to...
tre.
Men kvinnen som forsto ham best, var Sabina...
Jeg må gå.
Tilbringer du aldri natten hjemme hos kvinnen?
Aldri.
Hva med når en kvinne er hjemme hos deg?
Jeg sier jeg lider av søvnløshet.
Hva som helst.
Dessuten har jeg en veldig smal seng.
Er du redd for kvinner, doktor?
Selvsagt.
Jeg liker deg, Tomas. Du er den rake motsetningen til kitsch.
I kitschens kongerike...
ville du være et monster.
- Nei, vent. - Sabina, jeg må gå.
Nei, vent. Vent.
Hva sa du jeg var?
Et monster.
Tomas ble sendt til et kurbad for å utføre en operasjon...
Rom seks.
Da begynner vi.
Konjakk.
- Kan du føre det opp på rommet mitt? - Ja visst.
Så pussig.
- Du er i rom seks. - Hva så?
Jeg går av vakt klokka seks.
Og klokka seks må jeg være tilbake i Praha.
Rundt klokka seks.
Jeg kommer tilbake. Vent.
Vent.
- Dette er min benk. - Din benk?
Ja, jeg kommer hit hver dag for å lese, på denne benken.
Er ikke det pussig?
Jo.
- Hva leser du? - Anna Karenina av Tolstoj.
Å ja, den Anna Karenina.
Ja.
Jeg ville ha kommet før, men min mor...
Bor du sammen med din mor?
- Jeg har sjekket ut fra rommet. - Reiser du?
Ja, det begynner å bli sent.
Jeg kom bare for å utføre en operasjon.
Det var meningen at en kollega skulle komme...
men han ble skadet.
Jeg kommer kanskje tilbake en gang.
Hvorfor skulle du det? Her er det så kjedelig.
Ingen leser her. Ingen diskuterer noe.
Forstår du hva jeg mener?
Ja.
Hyggelig å bli kjent med deg. Adjø.
Tomas.
Jakter du bare på nytelse?
Eller er hver kvinne et nytt land...
hvis hemmeligheter du ønsker å oppdage?
Vil du finne ut hva hun sier når hun elsker?
Eller hvordan hun vil smile?
Hvordan hun vil hviske...
stønne, skrike...
Kanskje de aller minste...
mest utenkelige detaljene.
Bitte små ting som gjør hver kvinne...
totalt ulik alle andre.
Hva er min detalj, doktor?
Hatten din, Sabina.
Hatten...
kommer fra min bestefars bestefar.
Han levde for lenge, lenge siden.
For lenge siden.
Hva ser du på?
Øynene dine.
- Hallo. - Hallo.
Jaså, du er i Praha.
Jeg kom akkurat.
Jeg skal besøke noen venner. Jeg må ordne noe.
Jeg ser etter en ny jobb.
- Vil du ikke komme inn? - Er du alene?
Ja.
Kle av deg.
Unnskyld meg.
Jeg må ha blitt forkjølet på toget.
Jeg bør kanskje undersøke deg. Kom her.
Er hendene mine kalde?
- Jeg er veldig kilen. - Gjør det vondt der?
Se opp. Ned.
Venstre.
Høyre.
Ikke vær engstelig.
Jeg er lege.
Litt høyere.
Sånn, ja.
Pust.
Igjen.
Host.
Det er fint.
Opp med den.
Alt ser fint ut.
Fint.
Åpne munnen.
Tunga.
Hei.
Tomas?
De har ringt fra Genève. De tilbyr deg fortsatt den jobben.
Hvorfor skulle jeg dra til Genève? Alt er bra nok her.
Jeg håper det.
Du tror at russerne ikke vil gripe inn? Tenk på det som skjedde i Ungarn.
De kan ikke. Verden ville ikke tillate det.
Dessuten har vi sosialisme med et menneskelig ansikt.
Hvem kan vel være imot det?
- Pasienten min er her. - Hvem av dem? Griser har ikke adgang.
- Jeg ba ham vente i lastebilen. - Men vi skal gjøre et unntak.
Du er vel ikke sint fordi jeg tok med Mephisto?
- Se, en gave til deg. - Utsøkt. Tusen takk!
Pavel.
- Vi opererte deg for en måned siden? - Ja.
- Har du smerter? - Nei.
- Svimmelhet? Hodepine? - Nei.
Fint. Du kan dra tilbake til gården din.
Vi trenger bare et lite inngrep for å erstatte benplaten.
Når kan jeg vente deg i kveld?
Beklager, men jeg kan ikke i kveld.
Så synd.
Hva med i morgen ettermiddag?
I morgen natt.
Så jeg har hørt riktig. Noen har flyttet inn hos deg.
- Nei. - Jeg har mine spioner.
Adjø, doktor.
Den er ikke her.
Du må ha kommet uten sokken.
Hvordan kunne jeg det? Jeg går vel ikke bare med én sokk?
Du har vært temmelig distré i det siste. Du har alltid hastverk.
Du ser alltid på klokka.
Jeg låner deg en av strømpene mine.
- Mener du jeg skal gå med denne? - Det er kaldt ute, doktor.
Du syns jeg gjør noe dumt.
Det er mulig. Hvordan kan jeg vite det?
Hva er det vi snakker om?
Tereza.
Hadde jeg hatt to liv...
ville jeg i det ene bedt henne bo hos meg.
I det andre ville jeg kastet henne ut.
Så ville jeg sammenlignet dem for å se hva som var det lureste.
Men vi lever bare én gang.
Livet er så lett.
Som et omriss vi aldri...
kan fylle ut eller korrigere.
Forbedre.
Det er skremmende.
Hør her, Sabina, hun ser etter noe å gjøre her i Praha, og jeg...
Vil du at jeg... skal hjelpe henne?
Hun har ikke utdannelse, men tar nydelige bilder.
Jeg lurte på om du kunne...
Du mener...
at du vil jeg skal hjelpe deg.
Kom inn, Tereza.
- La oss ta en kopp te. - Ja. Det kan vel du ordne?
Jo da.
Det er veldig rotete her.
Jeg prøver alltid å ikke bli altfor knyttet til et sted...
til ting...
eller til mennesker.
Tereza, kom hit.
Jeg vil vise deg noen bilder.
- Kjenner du Man Ray? - Nei.
Jeg liker...
Dette liker jeg veldig godt.
Dette er Lee Miller.
Hun er så...
Hun er så vakker.
Tomas sier du er fotograf.
Det skjer så mye på gata som du kan ta bilder av.
Jeg kan hjelpe deg med å få dem på trykk.
Jeg elsker disse bildene.
De prøvde å gjøre noe annerledes.
De jaktet på en ny type skjønnhet.
Ja.
Noe mer høyverdig.
Teen er klar.
Hva er det? Tereza?
Jeg drømte.
Jeg var hjemme hos henne.
Hos Sabina. I atelieret hennes.
Og du elsket med henne.
I den store sengen hennes.
Du lot meg stå inntil veggen...
uten å røre meg.
Du tvang meg til å se på.
Og det gjorde så vondt å se dere...
at jeg begynte å stikke nåler under fingerneglene mine...
for å dempe smerten i hjertet mitt.
Det gjorde så vondt.
Hvorfor gjorde du det mot meg?
Det var bare en drøm.
Prøv å sove.
- Jeg får ikke sove. - Jo da. Kom her.
Jeg klarer ikke å falle i søvn.
Du får sove. Sov i armene mine.
Som en fugleunge.
Som en sopelime blant andre sopelimer...
i et kott.
Som en liten papegøye.
Som en plystring.
Som en liten sang.
En sang sunget av en skog...
inne i en skog...
for tusener av år siden.
Se! De er her! Terezas bilder!
- To hele sider! - Takk, Sabina!
Gratulerer! De er flotte.
Tereza, dette er min kollega Jiri, og dette er overlegen.
- Hallo. - Gleder meg.
Storartet!
Du har virkelig fanget inn en ny kampånd her.
Man kan se hvordan alt er i forandring.
Ikke alt. Se der borte.
Våre kamerater med russerne.
Noen folk forandrer seg aldri.
Noen folk spiller alltid skurkene.
Hvordan kan du vite det?
Jeg spør alltid meg selv: "Syns det på vedkommendes ansikt?
"Kan man dømme ut ifra ansiktet om han er skurk eller ikke?"
Vi får se på dem og finne det ut.
Skurk.
- Skurk. - Skurk.
Skurk.
- Ingen tvil. - Så avgjort.
Vi kjenner dere. Skurker.
Hva har du å si om Tomas?
- Han er så avgjort en skurk. - Hvorfor det?
Hvorfor? Er det munnen?
De slu øynene?
Nei, det er godt skjult i sinnet.
Slike ting er skjult i alles sinn.
- Så hva er forskjellen? - Kanskje bare en milliondel.
Kanskje det ikke er noen forskjell.
De mennene vet ikke engang om de er skurker eller ikke.
Mener du det?
Mer enn 100000 mennesker...
ble fengslet, torturert og henrettet under deres regime.
Og nå hevder de samme mennene...
at de ikke visste noen ting.
At de ble villedet eller manipulert.
At de var uskyldige.
Ikke uskyldige, men...
uvitende, kanskje.
Kjære vene, de måtte da vite hva de gjorde.
Ellers er det utenkelig.
Det spiller ingen rolle om de visste det eller ikke.
- Jeg har tenkt på Ødipus. - Den gode kong Ødipus.
Er det å ligge med moren sin samme slags forbrytelse?
Da Ødipus skjønte at han hadde drept faren sin...
uvitende drept faren sin...
og lå med moren sin...
og at på grunn av de forbrytelsene herjet pesten i byen hans...
kunne han ikke utstå synet av det han hadde gjort.
Han klorte ut sine egne øyne og reiste.
Han føIte seg ikke uskyldig.
Han føIte han måtte straffe seg selv.
Men våre ledere, i motsetning til Ødipus...
føIte at de var uskyldige.
Og da grusomhetene...
fra Stalin-perioden ble kjent...
ropte de: "Vi visste ingenting! Vi ante ikke hva som foregikk.
"Vår samvittighet er ren. "
Men forskjellen er...
Den viktige forskjellen er...
at de ble ved makten.
Men de skulle ha klort ut sine egne øyne.
Det jeg vil fram til er at moralen har endret seg siden Ødipus' tid.
Kom!
- Hvorfor skriver du det ikke ned? - Jeg er ikke skribent.
Jeg er sikker på at det blir utgitt. Hele vår politiske situasjon er med der.
Jeg bryr meg egentlig ikke om politikk.
Hva bryr du deg om, da?
- Er det noe i veien? - Nei, hvordan det?
- Hva er det? - Ingenting. Nei...
Da jeg så deg danse med en annen mann...
sa jeg til meg selv: "Han kunne være elskeren hennes. "
Du er sjalu.
- Nei, jeg er ikke sjalu. - Du er det.
- Du er sjalu. - Jeg er ikke sjalu, Tereza.
- Han er sjalu. - Det er han ikke. Hvem er han?
- Han er sjalu. - Jeg er ikke sjalu.
- Han er sjalu. - Si hva du vil, Tereza.
- Du er sjalu. - Nei.
- Jo! - Det er jeg ikke.
- Du er det! - Slipp!
Jeg slipper ikke! Du er sjalu!
- Nei! - Jo!
Nei!
- Vil du gifte deg med meg? - Hva? Nei!
- Nei! - Jo!
- Nei. - Jo.
Ja?
- Vil du være min forlover? - Naturligvis!
Jeg må kjøpe et svart slips til Mephisto.
Hørte du det, Mephisto? Et svart slips.
Kjære brudepar, jeg ønsker dere velkommen...
fra dypet av mitt hjerte...
på denne veldig spesielle dagen...
da dere av fri vilje har bestemt dere for å rettmessig bli...
mann og hustru.
Jeg antar at dere begge kjenner deres plikter...
i å støtte hverandre...
og jeg er viss på at begge kjenner sin egen helsetilstand.
Jeg må si dere noe:
Ikke tro at livet er en vandring på en solfylt eng.
Livet er ingen vandring på en solfylt eng...
og heller ikke en vandring i en rosehage.
Vår sosialistiske stat...
har gjort mye for dere.
Nå er det opp til dere.
- Får jeg dere til å le? - Nei da.
Ler dere av meg?
Jeg er lei for det.
Jeg nekter å fortsette.
Er ingenting hellig i dette landet lenger?
Kan dere ikke holde dere alvorlige, fortjener dere ikke å bli gift!
Vi tar en av dem, Tomas.
Den vil gi oss glede.
Velg en.
Denne.
Nevøen min fra landet er her!
Vi kaller ham Tolstoj.
Da jeg traff deg første gang, leste du Tolstoj.
Den kan ikke hete det. Det er en jente.
Jente! Hva med Anna Karenina?
Den ligner slett ikke på Anna Karenina. Se, for et guttefjes.
Ligner mer på Annas ektemann.
Vi kaller henne Karenin.
- Karenin. - Kom, Karenin. Nå går vi hjem.
Dette er virkelig bra.
Kong Ødipus.
En veldig god idé.
Og med de endringene kan vi publisere den i neste uke.
Eva, kan du maskinskrive dette, takk?
Vi kan publisere slikt nå.
Det er fantastisk.
Tenk på det.
Full rehabilitering for menneskene som ble rettsforfulgt.
Full ytringsfrihet og pressefrihet.
Frigjøring fra russerne. Det er alt vi ønsket.
Og du tror at russerne vil tillate at vi frigjør oss?
Hva kan vel de gjøre?
Ingenting, doktor. Ingenting!
- Fortsett å skrive. - Takk, men kirurgi er lettere.
Ta meg med til dem.
Du er våken.
- Ta meg med til dem. - Til hvem?
Til de andre kvinnene.
Ta meg med når du elsker med dem.
Jeg skal kle av dem for deg.
Jeg vil det.
Jeg mener det.
Jeg skal gi dem et bad, og gi dem til deg.
Jeg skal gjøre hva du vil.
Andre kvinners kropper vil bli vårt leketøy.
Tereza, hva prater du om?
Jeg vet du treffer andre kvinner. Jeg vet det.
Du kan ikke skjule det for meg.
Hver dag prøver jeg å si til meg selv:
"Det er da ingenting.
"Det er ikke noe viktig.
"Han bare leker litt. Han klarer ikke å stå imot.
"Men det er meg han elsker. Jeg vet at han elsker meg.
"Han elsker meg! "
Men jeg holder ikke ut.
Jeg har prøvd hardt. Jeg klarer ikke.
Ta meg med til dem. Ikke la meg være alene!
Tereza, ro deg ned.
Hold opp med pratet. Prøv å sove. Du trenger å sove nå.
Jeg vil ikke sove.
Jeg vet du er lei av meg.
Jeg vet det.
Jeg kan se det i øynene dine.
Hallo. Ja.
Hva?
Her kommer de!
Tereza, bli der. Karenin!
Tomas!
- Jeg drar til Sveits. - Hvor?
Til Genève.
Lykke til.
- Lykke til! - Vær forsiktig!
- Hvilket land er du fra? - Nederland.
Fint. Ta disse.
Få dem på trykk, er du snill.
Tereza!
Har du blitt gal?
Begriper du ikke at vi er glad i dere?
At vi alltid har vært glad i dere?
At vi kom for å beskytte dere?
Beskytte?
Beskytte oss mot hva?
Ga du bildene dine til utlendinger?
Ja.
Vet du at du kan bli skutt for det?
De identifiserer folk fra fotografiene våre.
- Er dette ditt kamera? - Nei.
Jeg er sikker på at det er ditt. Hvem er denne mannen?
Har ikke sett ham før.
- Det er deg! - Nei.
- Det er deg! - Definitivt ikke.
Det er deg.
Nei.
RUSSERNE PÅGRIPER DUBCEK MASKINGEVÆRILD UTVEKSLET
TSJEKKERNE HINDRER FORMASJONEN
Nei!
- Lykke til. - Du også.
Invasjonen av vårt land...
utgjør en åpenbar fiendtlig handling...
mot et uavhengig land.
Vårt tsjekkiske folk har rett og plikt...
til å slåss mot angriperen.
Folk som ikke har mot til...
å slåss med våpen i hånd, fortjener ikke friheten.
Hvorfor emigrerte du, da? Dra tilbake og slåss.
Det er veldig lett for deg her å be andre om å slåss.
En dag vil alle bli spurt:
"Hva gjorde du mot kommunistregimet?"
Unnskyld meg.
Unnskyld, jeg vil spørre deg om noe.
- Hva vil du spørre om? - Hvorfor gjorde du det?
Hvorfor vil du vite det?
- Hvem er du? - Jeg heter Franz.
Jeg kom på møtet for å høre på.
Nei, jeg er ikke fra politiet. Jeg er professor ved universitetet.
Jeg har ikke noe til felles med dem.
Det eneste som holder dem sammen...
er nederlagene og bebreidelsene de slenger til hverandre.
Det er tøft å være i eksil.
Folk føler seg forlatte. De føler mangel på forståelse.
De føler seg opprådde og ensomme.
Landet ditt er okkupert. Stiller du deg likegyldig til det?
Jeg fordrar ikke pekende fingrer og knyttede never.
Hva har du tenkt å gjøre, da?
Jeg vil spise lunsj. Jeg er sulten.
Da jeg var student i Paris...
likte jeg demonstrasjonene, marsjene, folkemengdene, ropene...
Jeg likte å ta del i det.
Hele verden virket som en eneste stor marsj...
på evig vandring mot en bedre verden.
- Jeg også. Jeg marsjerte hvert år. - Ja?
Ja, men jeg ble tvunget til det.
Alle ble det.
I førstemai-opptoget var alle jentene likt kledd.
Alle smilte og strødde blomster.
Jeg klarte aldri å holde takten.
Jentene bak meg tråkket meg på hælene med vilje.
Det som skjedde med landet ditt, er en tragedie.
- Syns du det? - Selvsagt.
Det var håp. De drepte det.
Du har vel ikke tenkt å bli kjedelig?
Kelner?
- Kan du få slutt på det bråket? - Bråk?
Ja. Det du kaller musikk.
Jeg må spørre bestyreren.
Overalt blir musikk til bråk.
Se her. Plastikkblomster...
De har til og med satt dem i vann.
Og se der ute.
De bygningene...
er verdens styggedom.
Man finner skjønnhet kun der...
hvor dens forføIgere har oversett den.
Det er en global prosess...
og jeg fordrar den ikke.
- Er det noe galt? - Galt? Nei da.
Alt er bare bra.
Det eneste er det bråket. Kan du slå det av?
Det høres ut som skittent vann.
Jeg beklager.
De andre gjestene liker dette bråket.
Hvordan kan de spise mat og høre på dritt?
I så fall...
finner vi et sted med bedre smak.
Takk for det.
Håper du ikke hadde noe imot å gå derifra.
Tvert om. Jeg liker å gå min vei.
Jeg liker å reise bort.
Jeg håper du ikke kjeder deg.
Slett ikke.
Jeg må ta toget om en time. Jeg har en forelesning i Torino i morgen.
- Reiser du med tog? - Bestandig.
Jeg elsker tog. De er så erotiske.
Forresten eier min kone et kunstgalleri.
Kanskje hun kan hjelpe deg.
Er du gift?
Ja.
Pass deg!
Vær forsiktig.
Velkommen til Genève.
Det er flott arbeid. Men det er for sent.
Russerne i Praha... Vi har sett disse overalt.
Hendelsene er for fjerne nå. Det er over.
Men ingenting er over der.
Alle krever fortsatt at russerne må trekke seg ut.
Det er streiker og protestmarsjer over hele landet.
Men her er det visst ingen som bryr seg lenger.
Her er artikkelen om nudistene i Frankrike.
Takk.
Ta en titt på disse.
Flotte fotografier av Praha.
Det er synd vi ikke har fått dem før.
Ta en titt på mine. De har så klart ingenting å gjøre med dine.
Tvert imot. De er de samme.
Det er ikke noe galt med menneskekroppen. Det er normalt.
Og alt som er normalt er vakkert.
Du har en utsøkt sans for kvinnekroppen.
Disse provoserende positurene.
Du ville bli en førsteklasses motefotograf. Du burde jobbe med en modell.
Lage en porteføIje til byråene.
Inntil videre kan jeg presentere deg for redaktøren av hageavdelingen.
Ja visst.
De har alltid bruk for bilder av kaktuser, roser og sånt.
Kaktuser?
Det er altfor snilt.
Men jeg vil heller være servitør eller holde meg hjemme.
Men vil du føle deg realisert ved å være hjemme?
Hva skal jeg gjøre, da?
Ta bilder av nakne kvinner?
Hvorfor vil alle se bilder av nakne kvinner?
Er de så interessante?
Vi ses senere.
- Jobber du i ettermiddag? - Ja, jeg blir sen.
Går det bra med deg?
Ja, det gjør vel det.
Fint.
Bli med meg til Amsterdam om to dager.
- Jeg har sett Amsterdam. - Har du det?
En venn av meg sendte en gang et postkort derfra.
Jeg har limt det opp over toalettet. Har du ikke sett det?
Si meg en ting, Franz...
hvorfor må du alltid ta meg med til en annen by?
Hvorfor vil du aldri elske med meg her i Genève?
- Jeg har jo sagt det. - Si det igjen.
Fordi jeg ikke kunne gå hjem og gå til sengs med min kone.
Du kunne ikke gå fra en seng til en annen på samme dag?
- Riktig. - Hvorfor ikke?
Det ville være ydmykende for min kone...
for meg og for deg.
Det høres kanskje latterlig ut, men sånn er det.
Jeg må gå.
Si at du blir med.
Jeg blir med.
Det er godt å se deg.
Hvordan har du det?
Bare bra.
Jeg har det bra.
- Ble Tereza med deg? - Naturligvis.
Fint. Hvordan har hun det?
Sånn passe. Hun er ok.
Hun ser etter jobb.
Fint. Skulle gjerne møtt henne.
Selvsagt. Hva med deg?
Jeg har det bra.
Fint.
Jeg har møtt en annen mann.
Den beste mannen jeg har møtt.
Han er smart, kjekk, god...
- Og han er gal etter meg. - Fint.
- Og han er gift. - Fint.
Det er bare én ting:
Han liker ikke hatten min.
Hatten din.
Hatten din får meg til å gråte, Sabina.
Jeg ringer deg.
Ser deg snart.
Nakne kvinner.
Ja?
Er det deg!
Ja!
Hva?
En dame sa jeg burde ta noen...
- nakenbilder. - Nakenbilder?
Ja, nakenbilder.
Da er det best vi tar en drink først.
Ta glassene.
Hvordan har Tomas det?
Bra.
- Har du ikke møtt ham? - Nei.
Se på meg.
Se opp.
Kle av deg.
Hva?
Nå er det min tur.
Jeg liker ikke å være naken.
Kle av deg.
Vent.
Nei!
Se på meg, Tereza.
Tereza, dette er Franz.
Hun er en venn av meg fra Praha, klin gæren hun også.
Hun står modell for meg.
Eller jeg står modell for henne, noe i den stilen.
Jeg har gått fra henne.
Hva?
Jeg har gått fra min kone.
Hva sa hun?
"Ikke glem smokingen din. "
Hun hjalp meg til og med å pakke. Vi er fortsatt venner, tror jeg.
Jeg må hjem og hente noen flere ting...
bøkene mine, smokingen min...
Og jeg må forsikre meg om at hun er ok. Vi kranglet ikke.
Jeg vet du er enig.
Vi må leve i et glasshus hvor det ikke fins hemmeligheter.
Vi kan ikke leve i løgn lenger. Vi må leve i sannheten.
Sabina, har du noe imot at jeg bor her en stund?
Om det ikke er til bry.
Til jeg finner meg til rette.
Om det er greit...
kommer jeg tilbake i morgen.
Og...
Herregud.
Adjø, Tereza. Vi ses nok igjen.
Hør her, Tereza...
Du må dra nå.
Jeg har en del å gjøre.
Sabina?
Kanskje jeg skulle ha blitt...
sluttet å flykte...
sluttet å dra bort.
Franz var en god mann.
Hva skal du gjøre nå?
Dra.
Sabina.
Jeg vet ikke. Jeg vil dra til...
Paris, kanskje.
Eller til Amerika.
Kom til meg.
Vil du oppleve Amerika?
En eller annen gang.
Kanskje jeg ser deg for siste gang.
Kanskje det.
Karenin.
Tomas, jeg vet jeg burde hjelpe deg.
Men jeg kan ikke.
Istedenfor å være din støtte, er jeg din byrde.
Livet er veldig tungt for meg...
mens det er så lett for deg.
Jeg orker ikke denne lettheten, denne friheten.
Jeg er ikke sterk nok.
I Praha trengte jeg bare din kjærlighet.
I Sveits...
trengte jeg deg til alt mulig.
Hva ville skje om du gikk fra meg?
Jeg er svak.
Jeg drar tilbake til de svakes land.
Farvel.
Unnskyld, men jeg har tatt med Karenin.
Og kameraet.
Konjakk?
Er det bra med deg?
Ja.
Og Karenin?
Bare bra.
Hva har du tenkt å gjøre her?
Jeg finner noe.
Tomas.
Jeg liker ikke å gjøre dette. Jeg burde ikke gjøre dette.
Husker du den artikkelen...
du skrev om kong Ødipus?
Hvordan kommunistlederne burde ha klort ut sine egne øyne?
Ja, den hadde jeg nesten glemt.
Det har ikke de.
De har skrevet dette lille brevet, en slags tilbakekalling.
Du bare sier du tok feil, at du ikke forsto det du sa.
Bare undertegn. Det er alt.
Ikke misforstå.
De ber ikke om en offentlig erklæring.
De er bare forsiktige byråkrater.
De har gitt meg sitt ord. De vil ikke offentliggjøre noe.
Jeg trenger deg, Tomas.
Jeg håper jeg kan beholde deg.
Du er ingen skribent, journalist eller landets frelser.
Du er lege. En vitenskapsmann.
Er den artikkelen så forferdelig viktig for deg?
Den kunne ikke være mindre viktig.
- Hei, Tomas. - Hei.
- Tomas. - Hello, Jiri!
Så fint å se deg igjen. Hvordan har du det?
- Bare bra. Og du? - Bra, takk.
Så har du tenkt å signere...
den greia?
Hvilken greie?
Den... tilbakekallelsen.
Hva vet du om min tilbakekallelse?
- Har du lest den? - Nei.
Men man vet hvordan det fungerer.
Hvem har sagt at jeg har tenkt å gå med på det?
Vi ses.
Jeg antar at mange av dem har undertegnet de brevene.
De blir registrert.
De vet de kan offentliggjøres når som helst...
så de holder tett.
De kan ikke si noe som helst mer.
De godtar alt.
Feighet blir sakte men sikkert en leveregel.
Ja, jeg har følelsen av at alle gjerne vil at jeg undertegner.
Ikke alle.
Alle unntatt meg.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Du kan ikke hjelpe meg med noe, doktor.
Jeg er fra Innenriksdepartementet.
Alle i Departementet syns det er leit å se deg her.
Du er en av våre beste hjernespesialister.
Og mellom oss sagt, kanskje jeg ikke burde si det...
men ikke alle er enige i de drastiske taktikkene...
som fjerner våre beste spesialister fra stillingene.
Man kan bare beklage dette.
- Får jeg? - Vær så god.
Du hadde en god stilling i Genève, men kom tilbake til landet ditt.
Vi setter stor pris på at du er kommet tilbake.
Men ditt rette sted er ved operasjonsbordet.
- Kan ikke være mer enig. - Alle er enige om det.
Så si meg da, doktor...
mener du virkelig at kommunistene skulle klore ut sine egne øyne?
- Du, som har helbredet så mange? - Det var ikke det jeg mente.
Men det var slik alle tolket det. Det må vi bare beklage.
Hvordan kan du la folk tro at du, en lege...
vil frata mennesker retten til å se?
Kanskje noen ga deg ideen til å skrive artikkelen?
Nei, ingen.
- Kjente du forleggerne? - Nei.
Snakket du med dem?
- En gang, de ba meg stikke innom. - Hvorfor det?
For å diskutere artikkelen.
- Hvem snakket du med? - En av redaktørene.
Hva var navnet hans?
Jeg husker ikke.
Jeg aner ikke.
Hvordan så han ut?
Jeg husker ikke.
Si sannheten, doktor.
Han var høy...
med kort, blondt hår.
Litt lutende?
Mulig det.
Og hvordan reagerte han?
Nøyaktig hva sa han?
Han ba meg foreta noen endringer.
Du kan ha blitt...
manipulert, doktor.
Brukt, enten du ville eller ikke.
Artikkelen din bidro til antikommunist-hysteriet.
Ingen krever at en lege forstår seg på politikk.
Selvsagt kan vi ikke tillate...
en politisk mistenkelig mann...
å operere hjerner.
Her har vi nok en erklæring.
Jeg råder deg til å undertegne.
"Dette enkeltstående feilgrepet...
"grunnet dårlig innflytelse fra såkalte intellektuelle...
"betviler på ingen måte min lojalitet overfor Kommunistpartiet...
"eller min beundring for Sovjetunionen. "
Dette er naturligvis bare et forslag, et førsteutkast.
Om du vil endre på noe...
Det er jo tross alt din erklæring.
Bare et papir som går rett i arkivet. Det er alt.
I tilfelle noen bebreider dem for at de lar deg jobbe her.
God kveld, Deres Eksellense.
Hvorfor kaller de ham Eksellense?
Han har vært ambassadør i Wien.
Gi meg en konjakk.
- Er du 18? - Ja.
Kan jeg få se legitimasjon?
Full.
Gi meg en drink.
Greit.
Du har pene bein.
Jeg har sett deg på gata.
Bli her. Jeg vil se på deg.
Jeg elsker deg.
Madam.
Du vet du ikke har lov til å servere alkohol til mindreårige.
Det var brus.
Tror du ikke jeg så det du hadde oppi brusen hans?
Hva snakker du om?
Jeg har holdt øye med deg en stund.
Så vær takknemlig for at du ser på en vakker kvinne, og hold smella.
Ikke bland deg inn.
Hva angår dette deg?
Og hva angår det deg, min venn?
Takk.
Ingen årsak.
Den mannen kommer hit stadig vekk.
- Han er forferdelig ubehagelig. - Glem ham.
Lov meg at du ikke vil tenke på ham lenger.
Jeg lover.
Jeg liker å høre at du lover meg noe.
Hva gjør en pen jente som deg i denne forferdelige delen av Praha?
Hva gjør du her?
Jeg bor her. Jeg er ingeniør.
Jeg stakk tilfeldigvis innom.
Jeg bor rett borti her.
Du er lege, ikke sant?
Jo.
- Får jeg snakke med deg litt? - Jeg har igjen alle disse vinduene.
Ikke tenk på det. Kom.
Kom inn.
Ikke uroe deg for vinduene.
Jeg skal si at de er pusset.
Et glass vin?
Takk. Det ville være hyggelig.
Sett deg.
Jeg har hørt så mye om deg.
Og med ett, da jeg så deg, sa jeg til meg selv:
"For et sammentreff.
"Han er den som kan hjelpe meg. "
Jeg betaler selvsagt for visitten.
Jeg har hatt en smerte i ryggen...
i et par måneder...
og vil gjerne høre din mening.
Kle av deg.
Alt?
Alt.
Det er... her.
Hva er det?
Si hva som er i veien. Hva er i veien?
Hva er i veien?
- Du glemte å vaske håret. - Hva snakker du om, Tereza?
- Håret ditt lukter som... - Hva da?
En annen kvinnes sex.
Jeg trodde du kom tilbake for min skyld.
Jeg kom tilbake for din skyld, Tereza. Hva er det du sier?
Hvorfor fortsetter du å treffe andre kvinner, da?
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - Jeg vet det.
Du har forklart det tusen ganger.
Tusen ganger.
Kjærlighet er én ting, sex er en annen.
Sex er underholdning, som fotball. Det er en letthet.
Skulle ønske jeg kunne tro deg.
Men hvordan kan noen elske uten å være forelsket?
Jeg begriper det ikke.
La meg prøve.
Nei.
Du ville avvist meg om jeg prøvde.
Skulle ønske jeg kunne være som deg.
UføIsom...
sterk...
Sterk.
- Hallo. - Jeg prøvde å...
Kom inn.
Det er veldig spartansk. Håper det ikke gjør noe.
Nei, slett ikke.
- Er alle disse bøkene dine? - Ja.
- Hva vil du ha å drikke? - Hva som helst.
- Vin? - Nei, ikke vin.
- Kaffe? - Det skal jeg fikse.
- Skal jeg ta jakka di? - Ja.
- Sett deg. - Takk.
Jeg er glad du kom.
Jeg ville ikke komme hit.
Nei, selvsagt ikke.
Det er noen her, bak det forhenget.
- Ikke vær dum. - Trekk forhenget til side.
Jeg sa du ikke må være dum.
Kan du ikke trekke forhenget til side?
Se. Ingenting.
Ikke her heller.
Jeg kan føle at du har lyst.
Hva ser du på?
Men pass deg.
Det var omhyggelig iscenesatt.
En ung, provoserende fyllebøtte.
Og så den andre, som kjeftet på deg.
Og så den tredje, som vant din tillit...
bare fordi han tok ditt forsvar.
Ingeniøren?
Den såkalte ingeniøren.
Hvorfor er du redd? Du har ingenting å være redd for.
Men jeg dro for å møte ham...
hjemme hos ham...
med hunden min og en venn.
Han tilbød oss kaffe.
Hvordan vet du at han bodde der?
De har mange steder de kan bruke.
Temmelig usselt sted for en ingeniør.
Du vet hva de gjør med utenlandske diplomater?
En vakker jente...
en leilighet, et skjult kamera...
Så driver de utpressing mot den stakkars mannen.
Og han gjør det han får beskjed om.
Det er i Wien i '61.
Det der er meg, like bak Kennedy og Khrustsjov.
Jeg er i bakgrunnen. Du ser meg nesten ikke.
Er du sikker på at han var fra politiet?
Jeg er ikke sikker på noe.
Hvem som helst kan være fra politiet.
Kanskje ingeniøren din faktisk var ingeniør.
Hvem vet?
De vet det.
Og de har oppnådd det de ville.
Nå er du redd.
Tomas.
Jeg vil ikke bli her. Jeg vil reise bort.
Reise bort.
Reise?
Igjen?
Vi reiste herfra én gang.
Vi var i Sveits. Så forlot vi Sveits.
Og nå vil du reise bort igjen. Hvorfor det?
- Jeg skjønner ingenting. - Praha er blitt så stygg.
Nei.
Jeg vet det er en annen grunn.
Si hva det er.
Jeg vil reise bort.
De har tatt passene våre.
Vi kan ikke reise noe sted.
Kanskje vi kan.
Mephisto er stor nå. Se.
Se, Karenin. Mephisto er her.
Karenin foretrekker Mephisto fremfor hunder.
Hun syns andre hunder er tåpelige.
Vet dere hvorfor jeg er glad i Mephisto?
Fordi han er veldig gløgg, men samtidig...
så vet han ingenting.
Han vet ikke at livet her er blitt umulig nå.
Det er ingenting igjen. Kirken er borte.
Ingen steder hvor man kan ta en øI.
Det er godt.
Skulle dere noen gang skifte mening...
blir det ikke lett å reise.
Vi vil aldri reise.
Kan jeg hjelpe deg?
Se på Karenin. Jeg liker ikke måten hun løper på.
Du har rett.
Karenin, kom her.
Vi må se på henne.
Hva er det?
Det er fra veterinæren. Resultatene av prøvene.
Hva viste de?
Kreft.
Se på det.
Det lukter så godt. Se.
- Kom igjen, Karenin. - Se, Tereza liker det også.
Se på det.
Hun smiler.
Karenin, så godt å se deg spise igjen.
Jeg ble tvunget til å elske min mor.
Men ikke til å elske denne hunden.
Vet du hva, Tomas...
Kanskje...
Kanskje elsker jeg henne mer enn jeg elsker deg.
Ikke mer.
Bare på en bedre måte.
Jeg er ikke sjalu på henne.
Jeg vil ikke at hun skal forandre seg.
Jeg ber ikke henne om å gjengjelde noe.
Jeg tror ikke vi bør vente.
Gjør vi det, utsettes hun for fryktelige smerter.
Du bør gjøre det selv.
Se. Hun smiler.
Hun smiler.
Bare hold henne og snakk til henne.
Ikke vær redd.
Ikke vær redd, Karenin.
Du vil ikke ha det vondt der. Det er så vakkert der.
Det vil være kuer du kan jage.
Og Mephisto vil være der.
Ikke vær redd.
Tomas!
- Hva har skjedd? - Skulderen.
Legg deg ned.
Ikke den veien. Snu deg rundt.
ÅIreit, slipp!
Hold den armen.
Du har fått skulderen ut av ledd, jeg skal få den på plass igjen.
Det vil gjøre vondt.
Er du klar?
En gang til.
En gang til. Kom igjen.
Er det bedre nå?
Kona di er fordømt pen i dag.
Din idiot. Tereza er alltid pen.
Jeg vet det, men særlig i dag.
Å se deg i den pene kjolen...
gir meg lyst til å danse med deg.
Ja, vi drar på dans alle sammen!
Greit, men hvor?
Jeg vet hvor. Vi kan dra på Milos' Taverna.
Den er fire mil unna.
- Jeg kjører. - Jeg drikker.
Og vi tar med deg og Mephisto, den dansende grisen.
Og alle damene vil dåne...
når de får øye på de to svina som kommer inn sammen.
Da drar vi!
Griser har ikke adgang her.
Kutt ut!
Han går jo med slips!
Nei. Alle som kommer hit må bestille en drink.
Bare én? Hørte du det, Mephisto?
Vin til alle oss, og øI til ham.
En stor en. En pilsner.
Drikker Mephisto vin, blir han helt sprø.
Det er ingen damer til meg.
Unntatt deg, Tereza.
Tomas.
Nei, jeg kan ikke drikke.
Jeg skal kjøre.
Kjøre.
Hør her.
Kan ikke du og Tereza sove her i natt?
Dere kan ta lastebilen i morgen.
Pent.
Unnskyld meg.
Hei, Sam.
Jeg har ilpost til deg fra Europa.
Vi ses, Sabina.
Vi ses.
Hva er det?
Dårlige nyheter?
Noen venner er døde.
De var på hjemvei etter å ha tilbrakt natten på et...
lite hotell. De hadde...
dratt dit for å danse, og de...
Det regnet og...
bremsene på lastebilen deres sviktet.
De ble drept momentant.
Jeg var...
Jeg var deres nærmeste venn.
Det var leit. Pokkers synd.
Kom på middag hos oss i kveld, om du føler for det.
Tomas.
Hva tenker du på?
Jeg tenker på hvor lykkelig jeg er.